‫אני מבקשת מכם לחוס ‬ ‫על הכפר הזה בתמורה לחיי!‬
‫את מציעה את עצמך?‬
‫כן.‬
‫קצושירו!‬
‫אל תתערב!‬
‫ככה עושים את זה!‬
‫קיוזו! נקודת התורפה של השודדים נמצאת בחזה!‬
‫סמוראים ארורים!‬
‫אני אכן סמוראי.‬
‫- מבוסס על הסיפור ״שבעת הסמוראים״‬ ‫מאת אקירה קורוסאווה -‬
‫- פרק חמישה עשר: הרובה והרגיעה -‬
‫אני בסדר.‬
‫זה לא טוב.‬
‫זו לא פציעה חמורה.‬
‫שודדים, אתם פשוט לא יודעים מתי להפסיק!‬
‫דגם טוביטו!‬
‫קיקוצ׳יו!‬
‫ברוך שפטרנו!‬
‫רובים?‬
‫זה לא טוב.‬
‫אנו לא נוכל לראות ‬ ‫מאיפה הם יורים בערפל הזה.‬
‫מה נעשה?‬
‫נשלח סיור.‬
‫אני אעשה זאת!‬
‫אתה מושך יותר מדי תשומת לב.‬ ‫-אתה לא חייב להיות כזה ישיר!‬
‫אני אצא לסיור!‬
‫אתה תיהרג.‬
‫הוא יחזור‬
‫כדי ליישב את החוב שלו אתי.‬
‫הערפל עשוי לשמש לו כיתרון.‬
‫מה זה?‬
‫עצור!‬
‫כולם פצועים.‬
‫עלינו לאגור כוחות מחדש ‬ ‫אם אנו רוצים להביס אותם.‬
‫דרוש יותר מכוח כדי לנצח אותם.‬
‫במיוחד את האיש הזה.‬
‫הוא לא מפחד מהמוות.‬
‫איזו שמחה!‬ ‫-איזו הקלה!‬
‫אחות גדולה?‬ ‫-קומאצ׳י!‬
‫אחות גדולה!‬
‫בטח דאגת כל כך, קומאצ׳י.‬
‫את תמיד עובדת קשה מדי, אחות גדולה.‬
‫נכון!‬
‫אחותך אמיצה מאוד! היא לא מצמצה מולם.‬
‫היא הרבה יותר אמיצה מרוב הגברים!‬
‫אמיצה?‬
‫עליה לרחוץ מגופה את טינופת הקרב,‬ ‫והיא זקוקה למנוחה טובה לצדך.‬
‫בסדר, נעשה זאת.‬
‫תודה רבה לך, סמוראי מהולל!‬ ‫סוף סוף נפטרנו מהשודדים!‬
‫איפה קיוזו?‬
‫הוא יצא לסיור.‬
‫הם עוד ישובו.‬
‫אבל זה אומר...‬ ‫-לא ידעתי שהשודדים יקומו על רגליהם!‬
‫הם לא פשוט יעזבו מאחר והם הפסידו?‬
‫לא, אני לא חושב.‬
‫לאדם פצוע שהפסיד את רכושו ‬ ‫נותרה רק ברירה אחת.‬
‫לנקום על ההשפלה שהוא ספג.‬
‫הם ישובו להילחם עד הסוף המר.‬
‫האם אתם מוכנים?‬
‫כן.‬
‫ריקיצ׳י.‬
‫עלינו לדבר על סאנה.‬
‫הבירה?‬
‫נכון.‬
‫מנהיג השודדים אמר זאת בבירור.‬
‫נשים ואורז מועברים לבירה.‬
‫לבירה?‬
‫אם סאנה והאחרות נמצאות עם השודדים,‬
‫הן בטח מאמינות שאנו מסוגלים להציל אותן.‬
‫אני אפילו לא יודע איפה הבירה נמצאת!‬
‫אתה יודע איפה נמצאת עיר הבירה?‬
‫לא.‬
‫כמה ערים נמצאות צפונה מכאן?‬
‫ריקיצ׳י, אתה מוכן להילחם?‬
‫בוודאי שכן! אתה יודע שכן!‬
‫בסדר.‬
‫זקן הכפר, על מנת לרומם את מצב הרוח,‬ ‫אני רוצה שתוציא את כל האורז ממקום המסתור.‬
‫את האורז?‬
‫תן אותו לאיכרים.‬
‫אתה דואג שמא הם יאכלו את הכול?‬
‫אורז המחר ממתין לכם בשדות.‬
‫אתם לא תיאלצו לתת את האורז לשודדים.‬
‫תודה לך. אני אסירת תודה.‬
‫הודות לך, קירארה שבה הביתה בשלום.‬
‫אני מודה לך מקרב לב.‬
‫קירארה, זו את?‬
‫בואי הנה, מהר.‬
‫כן, גברתי.‬
‫בואי הנה.‬
‫רדי על הברכיים והתפללי לאביך ואימך.‬
‫הייתי בטוחה שאת תיהרגי, כשנכנעת לשודדים!‬
‫רציתי לסייע לסמוראים בכל דרך אפשרית.‬
‫זו בטח תחושה נחמדה,‬
‫תחושת הגעגוע.‬
‫את מדברת עליי?‬
‫כן.‬
‫מה קרה? אם יש לך משהו להגיד, דבר.‬
‫ובכן, תהיתי לעצמי. כשהיית בדרן רחוב‬
‫בטח טיילת בהמון מקומות.‬
‫מעולם לא הייתי בבירה.‬
‫אה, הבנתי.‬
‫שמעתי שהיא נהפכה ‬ ‫לעיר של סוחרים אחרי המלחמה.‬
‫אתה רוצה ללכת לשם?‬
‫כן!‬
‫אם כך,‬
‫עלינו לנצח במלחמה הזאת קודם.‬
‫חכו!‬
‫אני מת!‬
‫הרגנו את השודד!‬
‫אנחנו סמוראים!‬
‫אל תשוב לפה לעולם!‬
‫סמוראים הם כאלה מפחידים!‬
‫יופי של משחק, נושא הכלים.‬
‫למי קראת נושא כלים?‬
‫ידעתי! קרקשן עדיין ילד עמוק בפנים.‬
‫לזה את קוראת ילד?‬
‫מה אתם...?‬
‫עוד פעם, אדון סמוראי!‬
‫אני אוביל הפעם!‬
‫אדון סמוראי, אתה תהיה שוב השודד?‬ ‫-עוד פעם?‬
‫תפסתי אותך!‬
‫אסור להכות אדם בתחתונים!‬
‫אדון קיקוצ׳יו מאוד פופולרי בקרב הילדים.‬
‫הם מתלהבים ממנו לא הפסקה!‬
‫אימא, אני רעב!‬
‫איפה הסמוראי?‬
‫זהירות!‬
‫קמביי.‬
‫האוכל מוכן?‬
‫כן, הנה.‬
‫סליחה על הטרחה. האם תוכלי ‬ ‫להביא את זה לבחורים?‬
‫בוודאי!‬
‫קירארה, האם השגת את מה שביקשתי ממך?‬
‫כן, רק רגע.‬
‫הנה.‬ ‫-תודה.‬
‫מה עם הפציעה שלך?‬ ‫-אין סיבה לדאגה.‬
‫האם זו דייסת גחליליות?‬
‫כן. רציתי לטעום את זה משום מה.‬
‫אתה בטוח? יש לנו המון אורז!‬
‫אני מוכרח לעשות זאת.‬
‫אסור לי לקחת את האורז כמובן מאליו.‬
‫קירארה, גם לשיצ׳ירוג׳י.‬
‫בסדר.‬
‫הנה.‬
‫טוב, בוא נטעם את זה.‬
‫האיכרים אכלו את זה ונלחמו עבור האדמות.‬
‫אנו ניזונים מהאדמה שהרסנו בזמן המלחמה.‬
‫בעודנו מדברים עליהם,‬
‫עלינו לאכול את זה לזכרם.‬
‫מה דעתך?‬
‫אתה אדיב כמו תמיד.‬
‫זו הסיבה שאני תמיד מפסיד בקרב.‬
‫אתם אוהבים את זה?‬
‫זה מעדן!‬ ‫-אני אוהב אורז לבן!‬
‫כן? אכלו לשובע כדי שתגדלו ותתחזקו.‬
‫כן! אני רוצה להיות סמוראי כשאהיה גדול!‬
‫גם אני!‬ ‫-גם אני!‬
‫למה אתם רוצים להיות סמוראים?‬
‫כי סמוראים הם חזקים!‬
‫כדי להרוג את השודדים המטונפים!‬
‫אתם בטוחים שאתם רוצים להיות כמו הזקן הזה?‬
‫קדימה, משוך!‬
‫עבודה טובה, חברים.‬
‫בחייכם, איך אתם כאלה קשוחים‬ ‫אם לא אכלתם כלום?‬
‫זה טעים!‬
‫וואו, אתם בהחלט יודעים איך להכין אורז!‬
‫אתם בטוחים שאתם לא רעבים?‬
‫קצושירו בא ואמר לנו‬
‫שאין לדעת מתי השודדים ישובו!‬
‫הוא אמר שעלינו להישאר כך!‬
‫אין לנו זמן לאכול!‬
‫אם תמשיכו לעשות את הפרצוף הקשוח הזה,‬
‫אתם תתעייפו כשיגיע רגע האמת!‬
‫קחו.‬
‫אבל קצושירו אמר...‬
‫מה לעשות אתכם, חברים?‬
‫הכפר הוא הטירה שלנו, הבנתם?‬
‫עלינו להגן עליו.‬
‫אתם החיילים שלנו. אל תשכחו זאת!‬
‫כחיילים, עליכם...‬ ‫-אתה רק מלחיץ אותם.‬
‫איך אתה לוקח את זה בכזו קלילות?‬
‫אנו במלחמה, אפילו סנסיי אמר.‬
‫אתם מפחדים?‬
‫כן.‬
‫אני לא מפחד.‬
‫אולי אתה רואה זאת מזווית שונה.‬
‫קצושירו.‬
‫האם אי פעם הסתכלת לתוך עיניו ‬ ‫של האויב בזמן שהרגת אותו?‬
‫מה אתה מנסה לומר?‬
‫השודדים היו האנשים הראשונים שאי פעם הרגתי.‬
‫אז אתה לא לבד.‬
‫גם אני הרגשתי כאילו ‬ ‫אני צופה במחזה בפעם הראשונה.‬
‫לא יכולתי להסתכל לאויבים שלי בעיניים.‬
‫אבל אני זוכר שראיתי מחזה דומה לפני כן.‬
‫איפה נראה לך שזה קרה?‬
‫בשדה הקרב.‬
‫הייתי במקום עם מחזה דומה לפני זמן רב.‬
‫ברגע שהבנתי זאת, נרגעתי.‬
‫חשבתי לעצמי, ״הנה, חזרתי.״ אתה מבין?‬
‫הצלחת להסתכל על האויבים שלך אחרי זה?‬
‫כן, אני כבר לא מהסס.‬
‫בזמן שאתה השתלהבת, אני נרגעתי.‬
‫אתה אומר את זה, ‬ ‫אבל כשזה נוגע להונוקה ומנזו...‬
‫בוגדים משאירים פצע עמוק.‬
‫לא משנה מה הסיבה, אסור לעשות דבר כזה.‬
‫הכאב מחוויות כאלו לא עוזב.‬
‫אל תבגוד באף אחד.‬
‫סנסיי?‬ ‫-כמה זמן אתם כבר פה?‬
‫הגעתי הרגע, פחות או יותר.‬
‫בחיי.‬
‫מה זה?‬ ‫-דייסת גחליליות.‬
‫אל תדאגו, זה לא בשבילכם.‬
‫זוהי מחווה של כבוד.‬
‫מחווה?‬
‫אדון סמוראי.‬ ‫-הירגעו.‬
‫רק אחד?‬ ‫-כן.‬
‫כך נראה.‬
‫קיוזו!‬
‫אתה יודע איך להשתמש בזה?‬
‫אני אסתדר.‬
‫תודה.‬
‫חיסלתי ריידן.‬
‫יש להם יקאן, טוביטו ועוד דגמים.‬ ‫הם מונים שלושים פרשים בערך.‬
‫מה אתה חושב?‬
‫הם באים.‬
‫אני הולך לנוח.‬
‫קצושירו.‬
‫כן, סנסיי?‬
‫גם אני חושב שהקרב יחל מחר בבוקר.‬
‫אמור לאנשים בעמדות להירגע ולנוח.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אתה רוצה למות?‬
‫אני חושב שאתה מדהים!‬
‫רק רציתי לומר לך.‬
‫אני מצטער על ההפרעה.‬
‫מה העניין? לך לנוח קצת.‬
‫לא הצלחתי להירדם.‬
‫בגלל שאתה רואה את אשתך ‬ ‫כשאתה עוצם עיניך?‬
‫- כפר קאנה -‬
‫קמביי.‬
‫לך לנוח, בבקשה.‬ ‫-כן.‬
‫רציתי רק לבדוק כמה דברים אחרונים.‬
‫יש בינינו חיבור.‬
‫לא האמנתי שאני ואתה נתבונן ‬ ‫שוב בירח מאותו שדה הקרב.‬
‫סערה! סערה מגיעה!‬
‫סערה?‬
‫כל אחד ואחד מכם פשוט מדהים.‬
‫הרגשתי שקיוזו נהפך היום לסמוראי אמתי.‬
‫הוא כה אמיץ וחזק. הוא אפילו ‬ ‫לא מצמץ כשהוא נתן לנו את הרובה!‬
‫אני באמת מעריץ אותו, גם כאדם וגם כסמוראי.‬
‫ממש מעניין.‬
‫אבל למה שאדם כה יוצא דופן ‬ ‫יהיה כלב השמירה של מארו?‬
‫טוב, ובכן...‬
‫אני רק אומר. שמור את ההערצה שלך.‬
‫קיקוצ׳יו, לא קיבלת את הגוף הזה‬ ‫כדי שיתייחסו אליך כסמוראי אמתי?‬
‫שתוק! אין לך שום דבר לעשות?‬
‫אתה לא שומר טוב!‬
‫בחיי. קדימה.‬
‫היהאצ׳י אמר לי‬
‫שלא הסתכלתי על האויבים שלי.‬
‫הידיים האלה עוד לא התנסו בקרב אמתי.‬
‫זה מרגיש כאילו יש לי חום, ‬ ‫והרגליים שלי לא נוגעות בקרקע.‬
‫אולי עדיף שאבין זאת כבר עכשיו.‬
‫אבל אני לא מסוגל להניף חרב ‬ ‫כמו קיוזו או סנסיי.‬
‫זה כל כך מתסכל.‬
‫זו הסיבה.‬
‫זו הסיבה שאני לא רוצה שתמשיכי אתי מפה.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫זה ישמור על הלהבים חדים.‬
‫עלינו להילחם כהוגן.‬
‫אתה יכול לסמוך עליי!‬
‫סנסיי, הם פה!‬
‫סנסיי!‬
‫הגיע הזמן.‬
‫- בפרק הבא -‬
‫- פרק שישה עשר: הסערה -‬
‫- נתראה בפרק הבא! -‬
‫תרגום כתוביות: ניר סבג‬